PM till Paramount Pictures, Hollywood, Kalifornien.
Från Alexander Meyerheim. Mina herrar!
Medan ni sitter på era svala kontor-
- gör vi på...slagfältet stora framsteg.
Slå bort er oro angående manuset. Jag talade med författaren i går.
Han försäkrar att han har 130 underbara sidor, som skrivs ut nu.
Jag avser att resa till honom i Paris på söndag. Punkt. Nytt stycke.
Mina herrar, framgången är oundviklig.
En Alexander Meyerheim-produktion-
- efter originalmanus av Richard Benson.
- Richard Benson? - Känner du honom?
Jag hatar honom! Richard Benson!
Du tycks känna vissa sidor av honom bättre än jag.
När hinner han skriva?
Tyvärr hann han skriva för mig.
De sista 10 sidorna hittades flytande utanför Malibu...i en vodkaflaska.
Skicka Benson det vanliga telegrammet.
Han försäkrar att han spolat kröken.
STÖR EJ
DET GÄLLER VOUS OCKSÅ MERCI
Dörren är olåst. Kom in.
Ja?
- Mr Benson? - Ni kommer väl från skrivbyrån?
Ska vi samarbeta-
- får ni aldrig besvara en fråga med en fråga. Förstått?
- Gjorde jag det? - Nu gjorde ni det igen.
Mitt "ja" var en fråga.
Ni kan väl skilja på "underförstått" och "antytt"?
- Är inte det en fråga? - Jo.
Då besvarar ni en fråga med en fråga.
Det underförstådda sägs inte ut klart.
Det antydda kan man sluta sig till av det sagda.
Jag heter Gabrielle Simpson.
- Är det där möjligen en fågel? - Ja, ingen kunde ta hand om den.
Kontoret är där, jag bor här, och terrassen är där ute.
Det groteska föremålet är Eiffeltornet.
Det ska påminna mig om var jag är.
Om det stör er, låter jag flytta tillbaka det. Ni ska bo här borta.
Det är ett angränsande rum, vilket säkert ger er hemska associationer.
Jag skulle ha skaffat er ett eget rum men stället är fullt. Bastiljdagen.
Jag arbetade en gång åt en författare som bara kunde skriva i badkaret.
I badkaret?
Han fick badskum, det gick som smort.
Fågeln heter Richelieu, underförstått.
Antytt snarare än underförstått.
"Som smort"? Intressant bildligt uttryck.
Ni vill ha en kardinal, därav Richelieu.
Det var roligt.
Nej, det är faran med att vara ett berömt kvickhuvud, vilket jag är.
Jag är så glad för det här uppdraget-
- att jobba med en stor manusförfattare.
Jag kan nog lära mig en del om filmgestaltning.
- Jag hjälpte en nya vågen-regissör. - Jag tillhör mera den gamla vågen.
I filmen beslutar sig personerna för att inte spela Alfapet, utan gå hem.
Den heter Alfapetet blir inte av.
I nästa film ställer en flicka in sitt födelsedagskalas.
Den heter: Inga tårtljus. Det som inte händer är det viktiga.
- Har er film nån titel än? - Självklart.
- Flickan som stal Eiffeltornet. - Flickan som stal Eiffeltornet...
Titeln är symbolisk, förstås. Hon stjäl inte tornet på riktigt. Eller?
- Vad handlar den om? - Det är en action-spänning...
...kärleks-melodram. Med mycket humor.
Och under alltihop ett lager av samhällsskildring.
Om jag får se sidorna ni skrivit, kan jag uppskatta skrivmaskinsarbetet.
Sidorna, kära ni, ligger här.
En Alexander Meyerheim-produktion Flickan som stal Eiffeltornet.
Originalmanus av Richard Benson.
Här, i några etableringsbilder, kanske från helikopter-
- träffas flickan och pojken.
Efter lite småprat, lära-känna- varann, det som jag är så bra på:
En omedveten attraktion mellan dem.
En antydan till publiken om kärlek. Och sedan - konflikt!
Man förstår av musiken hur farlig situationen är.
Och nu - en första omsvängning! Publiken inser att de blivit lurade.
Saker är inte vad de ser ut att vara. Inte alls.
Hela situationen är totalt omkastad. Vilket medför-
- den magnifika och genialiska omsvängningen av omsvängningen!
Förbluffade av händelseutvecklingen-
- inser pojken och flickan hur allvarligt de missbedömt varandra.
Då, medan musiken åter blir hotfull-
- inser de vilken fara de svävar i. Då börjar jakten!
Skrikande däck, takåsar. Helbilder på hur de rusar genom den tomma stan.
Plötsligt ser vi, i en folktom gränd, sittande på en stängd soptunna...
Närbild: katten!
Och nu, när vi steg för steg bygger upp klimaxen, stegras musiken!
Och där, omedvetna om regnet som öser ner-
- faller de två ömt och lyckligt i varandras armar.
Och medan publiken dreglar av sublimerad sexualitet-
- möts de två enorma, välbetalda huvudena i det oundvikliga momentet:
Den slutgiltiga, omtumlande, studiohyrebetalande-
- salongsfyllande, popcornsäljande...
...kyssen. Nedtoning. Slut.
138 sidor. Inte längre, då får vi bara stryka sedan.
- Mr Benson? - Ja?
Det här manuskriptet, när måste det vara klart?
I dag är det fredag. Min vän och mecenat, Alexander Meyerheim-
- kommer till Paris från Cannes klockan tio på...
...söndag morgon. Vilket råkar vara Bastiljdagen.
Perfekt! Vi lämnar manuset till honom, och sen firar vi!
Dricker champagne, dansar på gatorna, vad de nu gör den 14 juli.
Jag har redan sällskap på Bastilj- dagen. Har ni inte skrivit nåt alls?
- Ni har redan sällskap? - Måste hela filmen göras på två dar?
Miss Simpson, klarar ni ej av jobbet, så säg till. Jag kan hitta nån annan.
Nej, det menade jag inte. Men det är väl...ganska ovanligt?
Inte för mig.
Men ni har tänkt över historien noga?
Nej, det har jag inte.
Får jag fråga vad ni har gjort?
Det som varje amerikansk författare skulle eller borde göra-
- de första 19 veckorna av tiden:
Åkt vattenskidor i Saint Tropez. Solat i Antibes. Studerat grekiska.
Det var en ung stjärna som representerade Grekland i Cannes.
Sen några veckor, och mycket vodka, för att få bort grekiskan.
Och så tjurfäktningarna i Madrid, vilka lyckligtvis-
- eftersom jag inte tål blod, för länge sen flyttat till Sevilla.
Sen var jag på kasinot i Monte Carlo.
Ett misslyckat försök att få råd att köpa tillbaka mitt kontrakt-
- från min vän Alexander Meyerheim, för att slippa skriva filmen.
Anteckna.
Till min handbok i manusskrivande. Spela aldrig på nummer 13 eller 31-
- nån längre tid eller med stor insats. Det fungerar inte.
Nu måste jag arbeta. Ska vi börja?
En Alexander Meyerheim-produktion. Flickan som stal Eiffeltornet.
- Ni gillar väl titeln? - Ja, den låter fäng...slande.
Den fängslade Meyerheim också. Han köpte manuset osett.
Originalmanuskript av Richard Benson.
Sidan ett. Upptoning. Exteriör. Nu ska vi se... Natt eller dag?
Dag.
Börja...med en bild på... Eiffeltornet.
Inzoomning. Ensam på en plattform står en gåtfull kvinna i svart.
Hon sneglar på sin klocka.
Och vi ser...
Hur fan ska jag veta vad vi ser? Gåtfull kvinna i svart. Löjligt.
Vi får inte avslöja allt från början.
Okej. Upptoning. Exteriör av Sacré-Cœur. Dag.
Nej. Skriv:
Grand Palais.
Vi måste ge publiken smaken och lukten av det riktiga Paris.
Okej...
Exteriör. Christian Dior.
Kameran panorerar och vi ser en vit Rolls Royce sakta in och stanna.
Nej, skriv en vit Bentley i stället. Det är mer chict.
En chaufför öppnar bakdörren.
Ut kliver någon klassiskt glamorös stjärna, som...Marlene Dietrich.
Hon... Punkt, punkt, punkt.
Hon sveper majestätiskt in i butiken och...
Och det är det sista vi ser av henne. Alex skulle ha älskat det.
Han kunde ha stulit Bentleyn och debiterat filmen för den.
- Vad sa ni att ni hette? - Gabrielle Simpson. Bott här i 2 år.
- Och ni kom hit för att skriva. - Det också, men mest för att...leva!
Leva? Ursäkta, kan ni...?
Ni kom hit för att leva, säger ni?
Första halvåret studerade jag synden.
- Är det sant? - Jag kom aldrig i säng före kl. 8.
Vet inte hur mycket kaffe jag druckit.
Men det var svårt att komma in i det.
Synd är tråkigt, om man inte röker eller dricker. Men man måste växa.
Ert sällskap, ingår han i växandet?
Nej, det är bara en ung skådespelare.
En skådespelare?
Ett tragiskt förhållande.
Hoppas han inte är en sån där som kliar sig, mumlar och pauserar.
Det förstör författarens perfekta rytm.
Han är lite intensiv men rolig att vara med.
Nåja...
Ni och den här...skådespelaren, vad ska ni göra på bastiljdagen?
Vi ska vara tillsammans hela dagen. Börja med frukost på ett kafé.
Sen dansa genom hela Paris, operan kl. 17.00, sjunga marseljäsen.
Fyrverkerier, middag med champagne, ni vet - leva!
Ni tycker verkligen om det, va? Livet.
När jag vaknar och har en hel ny dag framför mig, blir jag jättetänd.
Jag har en idé.
Den första goda på fyra månader.
Nej, jag tänkte sluta dricka nyligen, men det höll inte. Detta kan bli bra.
En enkel historia om hur en arbeterska firar 14 juli!
Allt utspelar sig på en dag, jag har 2 dar på mig. Upptoning. Exteriör.
När vår historia börjar, är det tidigt på morgonen den 14 juli...
...och Paris trumpeter blåser revelj.
Kopiera in, på en bild av triumfbågen:
En Alexander Meyerheim-produktion. Klipp till Eiffeltornet. Filmtiteln.
FLICKAN SOM STAL EIFFELTORNET
Trumpeterna släpper fram ledmotivet.
Vi kanske kan få Sinatra att sjunga.
Därpå följer en oändlig lista som uppmärksammar alla små människor-
- vilka jag ska nämna i mitt tacktal på Oscarsgalan.
När cymbalen ljuder:
Originalhistoria och manuskript av Richard Benson.
Okej. Nedtoning.
Upptoning. Ett pittoreskt Paristorg-
- där helgfestligheterna pågår.
En enkel arbeterska, som liknar er-
- kommer ut ur sin enkla boning och går genom massan och över torget.
Hon sätter sig på sitt stamkafé.
I andlös förväntan väntar hon på sitt sällskap, en...skådespelare.
Nu måste vi väl beskriva honom. Han är märkligt oattraktiv.
Inte alls! Philippe är snygg. Han liknar... Tony Curtis.
Han är en sån där mumlande typ, som bara får mindre roller.
Han heter inte Philippe, utan Maurice.
Bonjour, liksom.
Jag har inte sovit en blund. Du tycker väl om klänningen?
Tycker du det är för syndigt om vi tar champagne i stället för frukost?
Tack.
- Hör här, gullet... - Ja, Maurice?
Den här bastiljdags-grejen, vi får nog fimpa den.
- Men Maurice, jag förstår inte. - Jag måste nog dra.
I går kväll, när jag gjorde scenen efter affären...
Jag delade en espresso med några andra.
Då kommer en nya vågen-kille in och säger att han heter Roger Rosen.
Han gör en film om bastiljdagen. Inget dansande på gatorna.
- Inget dansande på gatorna? - I Rogers film regnar det, liksom.
- Han erbjuder mig huvudrollen. - Jag är liksom glad för din skull.
Jag måste dra. Vi ska filma hela dagen...i kloakerna.
- Jag kör, liksom. Vill du ha skjuts? - Nej tack, jag föredrar att gå.
Med den nästan vansinniga narcissism som utmärker hans yrke-
- grenslar Maurice pretiöst sin skoter. Vår hjältinna är bedrövad.
Hon inser inte hur bra detta var.
- De skulle ju vara tillsammans. - Det var den första omsvängningen!
Maurice skulle aldrig göra så. Och han heter Philippe!
När vi nu gjort oss av med sällskapet går vi till det viktiga - konflikt!
Den andre mannen.
Triangelns tredje hörn.
Lärde inte den där regissören er nåt om att skriva?
Alltså...
Ett ögonblick sitter Gaby där...
Hon måste heta någonting. Ett ögonblick sitter Gaby där.
En ensam och gripande gestalt.
Men utan hennes vetskap har den rörande scenen iakttagits av...
Punkt, punkt, punkt.
...en gåtfull främling.
Vad spännande!
Miss Simpson, innan ni lämnar detta enkla hotellrum-
- ämnar jag visa er hur spännande en gåtfull främling kan vara.
Nu måste vi väl beskriva honom.
Han är amerikan, förstås. Det blir lättare för mig. Vad mer?
Han är ganska lång, ganska solbränd, ganska snygg och atletisk.
Med ett fårat, men märkvärdigt känsligt ansikte.
Stackars flicka. Föga anar hon att hon och publiken snart har glömt-
- den där tråkiga Maurice, Philippe eller vad han nu heter.
I detta magiska ögonblick börjar hennes liv.
Ömt tar han henne i sina armar, och med Fred Astaires elegans-
- dansar han i väg med henne in i folkmassan.
Om exakt tio sekunder ska ni slå mig i ansiktet så hårt ni kan.
Jag hinner tyvärr inte förklara. Ni har ingen anledning att lita på mig.
Men jag litar på er. Det är något med era förtrollande ögon. Och jag...
Namnet spelar ingen roll. Tänk på mig som...1331. Underrättelsetjänsten.
Detta måste vara ett skämt.
Om ni tittar en aning åt vänster... Utan att röra på huvudet!
...så ser ni, i fönstret där...
I buketten ni fick finns en mikrofilm.
Jag kan inte säga vad det är.
Faller den i fel händer, kan det vara slutet för den civiliserade världen.
Nu är det dags för er att slå mig så hårt ni kan.
Stopp!
Spioner i trenchcoat? Jag måste ha tappat besinningen.
Vi får gå tillbaka.
Okej. Då är vi tillbaka.
Vi har gjort oss av med sällskapet. Pojken och flickan möts, och...
... de dansar och dansar och dansar.
Och de dansar och dansar. Mr...Benson?
Den gåtfulle främlingen. Vem är han?
- Det ringer på dörren. - Vad gör han?
Vilken plåga orsakar sorgen i hans ögon?
Och varför lyssnade jag inte på far och lärde mig ett vettigt yrke?
Ett telegram!
Tänker ni inte öppna det?
Nej, det tänker jag inte. Orsaken är att jag vet hur det lyder.
Orsaken till det är att jag de senaste nitton veckorna-
- fått 134 telegram från Meyerheim, alla med samma lydelse!
När är manuskriptet klart?
Hur tror han att jag ska kunna skriva när han trakasserar mig så?
Hur gick det i dag? Har ni jobbat bra? När är manuset klart?
Han spionerar på mig hela tiden. Ni kanske är en av hans spioner.
Förlåt, men ibland känner jag mig som den där i Les Misérables.
Så sent som i går svor jag på att jag hade 138 sidor framför mig.
Alex, den som tar dina pengar och säger att han har 138 sidor-
- utan att ha det, är inget annat än en lögnare och tjuv.
Ibland känns det som om han inte litar på mig.
Jag vet vem den gåtfulle främlingen är: en lögnare och tjuv.
En nutida Villon som lever på sin espri och på att stjäla.
En juveltjuv, kanske.
Förfaren kassaskåpstjuv! Inget kassaskåp står emot honom.
Jag vet! Vi måste börja om, men vi har ju bara skrivit åtta sidor.
Vi har klarat av producenten, titeln, originalmanus av Richard Benson...
Vi kan ha kvar bastiljdags-köret, men vi börjar inte med Gaby...
- ...utan med Rick. - Bra namn på en gåtfull främling!
Inga redaktörskommentarer, skriv bara.
Exteriör. Dag. Ett pittoreskt torg.
Bland de festande får kameran syn på en ganska lång, solbränd amerikan.
Vi får klä honom i en lögnare-och - tjuv-kostym: svart i olika nyanser.
Kattlikt elegant-
- går han mot bordet där Gaby nobbas av sin skådespelare.
Hans nästan övermänskliga intelligens uppfattar läget direkt.
Han tvekar.
Har Rick nån svaghet, så är det vackra damer.
Han fattar ett beslut...
...och går till ett annat bord, där två gangstrar väntar.
Kalla dem bara Första och Andra gangstern.
- Har du tänkt på saken? - Jag funderar.
Planen är enkel och vacker, och ändå originell - mycket djärv.
Du ska bara göra två saker: öppna kassaskåpet och leverera budet.
Några timmars jobb. Och för detta: en miljon dollar.
Som vi förstås delar på tre.
Hälften till mig, hälften delar ni på.
Men, Rick, vi har redan...
Jag är inte bara expert på kassaskåp.
Jag är också en lögnare och tjuv.
Hälften till mig, hälften delar ni på.
Okej, då. - Jag hämtar dig med bilen klockan fyra. Vi ses då.
Och Rick, motstå till varje pris din oemotståndliga impuls att lura oss.
Den här gången blir vi inte så...
...förstående som vi var i fjol i Tanger.
Nu när vi har slagit fast spänningen och romantiken-
- har vi åter kommit till det magiska ögonblicket.
Pojken och flickan möts.
Okej, nu behöver vi mer konflikt. En ny rollfigur, kanske.
Jag vet! Intill sitter Ricks dödsfiende, kommissarie...
...Gillet, från den internationella poliskåren.
Han vet tydligen något som publiken inte vet.
Och nu, miss Simpson, när vi har satt intrigen i rörelse-
- och eggat publiken till att vilja veta vad som händer sedan...
Jag är själv nyfiken.
...kan vi låta dem lära känna varann - sådant som jag är så bra på.
Frågan är... Var ska denna trevliga scen utspelas?
På lunchen!
Han tar henne till en vacker restaurang och bjuder på lunch.
Hon skulle inte gå med nån hon mötte på gatan, en fullkomlig...främling.
Ingen är felfri. Varför, frågar han, när de dansar och dansar-
- är ni så sorgsen när alla är glada? Sen föreslår främlingen:
Om ni höjer överläppen, låtsas ni i alla fall le.
Nu måste han koppla på charmen.
Vad betyder serendipitet?, frågar han.
- Hon skakar på huvudet. - Vad betyder det?
Det betyder att vakna varje morgon och bli heltänd på den nya dagen.
- Hittar ni på det? - Nej, ordet finns.
Det innebär att finna glädje i allt som händer-
- hur oväntat det än är.
Han förklarar ordet för henne-
- och i rätt ögonblick föreslår han att de ska äta lunch. Hon är frestad.
Han ber henne inte att tillbringa helgen på ett motell.
Han bjuder på lunch!
Skulle hon inte följa med, om han vore charmig?
- Om det bara gäller lunch, så. - Han lovar!
- Om inte hon kommer på något annat. - Det gör hon inte!
Han hejdar en hästdroska, och de åker i väg till Le Bois. Avgjort?
Nu ska vi väl skriva det?
Inte alls. Publiken ligger före oss.
- De vet redan att de ska äta lunch. - Men charmen och serendipiteten, då?
I filmbranschen har vi ett knep som tar hand om detta: uttoningen.
Genom åren har publiken lärt sig förstå-
- att när en scen sakta tonar bort, och en ny kommer i dess ställe-
- så har en viss tid förflutit. Alltså, miss Simpson: Uttoning.
En långsam och dröjande uttoning till Le Bois.
En stilig droska med vårt stiliga par-
- klapprar mot en magnifik restaurang.
Märk hur jag målar upp spänningen mot en bakgrund av helgserependitet.
Vi besparar publiken massa småprat och går direkt på pudelns kärna-
- genom att använda knepet jag just berättade om: uttoningen.
Vem är ni? Vad gör ni?
Vem är jag och vad gör jag? Jag är ingen och har gjort allt och inget.
Kört racerbil, jagat, spelat piano i Buenos Aires.
Ditt och datt. Allt och inget. Så är det när man är för rik.
Jag vet vad ni menar.
Det var därför jag lämnade slottet och kom till Paris.
Vi har hus över hela världen, förstås.
Min favorit är det i Deauville, med zoo.
När jag var liten kunde jag få mata girafferna på söndagsmorgnarna.
Säg inte att ni också hade giraffer!
- Hade ni det också? - Naturligtvis!
Tänk att vi båda hade giraffer som barn! Vad världen är liten.
Voilà! Madame. - Monsieur.
För Rick.
- Kan jag föreslå något? - Jag föredrar att göra det själv.
Vi tar flortunna skivor skinka-
- rullade runt väl mogna bitar persisk melon.
Sedan lite sjötunga, lätt sauterad i champagne och smör. Så en flaska...
- Pouilly Fuissé? - 1959. Och sen...
...chateaubriand för två. Nej, för fyra.
Välstekta. Nej, svarta på utsidan och blodiga inuti.
Till köttet tar vi sparris och en flaska Château Lafite Rothschild -47.
Som dessert massor av fraises de bois.
Med drivor av vispgrädde så tjock-
- att den går att skyffla, s'il vous plaît.
Ni hörde vad hon sa. Och skynda på, vi svälter ihjäl.
Medan de väntar på skinkan-
- som rullats runt de mogna melonbitarna...
Sluta, jag står inte ut!
Tror ni verkligen de steker sjötungan i champagne och smör?
Under tiden, vill den kära miss Simpson-
- göra den skicklige mr Benson sällskap-
- över en mycket torr aperitif? Det har de båda förtjänat.
Det vore mycket trevligt.
Jag gillade inte Rick i början, men han vinner i längden.
- Så Rick vinner i längden, säger ni? - Ja, han är mycket attraktiv.
Den kvinnliga publikens reaktion.
Lunchen är slut. Martinin, vinerna och konjaken har verkat.
En drömlik värme sänker sig över dem. Sidorna, miss Simpson!
De som vi hittills har täckt med vår fantastiska prosa.
Här ser ni, som tillkännagivits tidigare i dag, inledningen:
Intressant filmade etableringsbilder.
Här kommer pojken och flickan-
- om en medelålders gåtfull främling kan kallas pojke - att mötas.
Ni är inte medelålders. Ni är ovanligt väl bevarad.
Mer avkylande komplimang har jag aldrig fått. Låt oss fortsätta.
Sidorna åtta, nio och tio: romantiskt småprat.
- Som ni är så bra på. - Tack.
Man känner den omedvetna dragningen, kärlekens skälvande begynnelse.
Ni ser så lätt det är, när man har professionell kunskap och erfarenhet.
Ni inser nog inte det, miss Simpson, men författare är hemskt ensamma.
Har ni någon aning om vad som händer härnäst?
Har ni någon aning om vad som kommer att hända?
Vi måste komma ihåg att hur charmig han än är, är han lögnare och tjuv.
Det står så här. Mr Benson...
Jag vet vad som händer härnäst.
Den andra omsvängningen! Publiken inser att de blivit lurade.
Han har hällt i henne martini, vin och konjak av ett enda skäl.
För att hon ska bli full!
Vilket hon inte är, vad han än tror.
När han tvingar ett sista glas konjak mot hennes ovilliga läppar...
Stackars flicka. Hon trodde att hon var trygg med denne snygge amerikan.
Ack! Inget är som det verkar vara. Inte alls. Musiken blir hotfull.
Hon blir medveten om faran.
Den gåtfulle främlingen - vem är han? Hur är han?
Och varför nafsar han henne i nacken?
Var inte rädd, min kära. Det är bara en fladdermus.
Nattens varelser är mina vänner.
Nu vet jag varför ni nafsar mig i nacken. Ni är en varulv.
Nej då, min kära.
Jag är en vampyr.
Det inre av dessa grottor är en utmärkt plats för mitt laboratorium.
Ändå är det något med hans ögon... fast de är blodsprängda.
Vampyrer måste vara hemskt ensamma.
Men nej! Inte för inte har hon studerat synden ingående.
Vissa kanske låter vampyrer nafsa dem i nacken första träffen-
- men inte Gaby!
Hon sliter sig ur hans onda grepp, och jakten är i gång!
MÅLFOTO
Han har henne! Nej, Gaby! Du får inte ge upp nu!
Du kämpade i grottan, på stränderna, på planen... Just det, planen!
I hennes ansikte lyser skräcken. Mr Benson! Hon har dödat honom!
Så ja, miss Simpson. Det gör inget.
Ni har ju haft en jobbig dag och druckit en hel del.
Han hade sig själv att skylla. Hällt i henne sprit, gjort henne full.
- Vilket hon för övrigt inte är. - Självklart inte.
Hon inte bara dödade honom, utan när jag tänker på hästen...
Som hon slog honom med piskan. Hon hade sig själv att skylla.
Att vad då för nåt?
Jag fattar inte vad hon bråkade om. Han var ju ingen vampyr.
Jag tycker att han är mycket attraktiv.
- Jag tycker att ni ska sova lite. - Tycker ni?
- Ni, då? - Jag ska tänka.
Gå in och lägg er ner.
Kanske några timmars sömn, då, men om ni får några idéer-
- måste ni lova att väcka mig.
Lovar ni?
Jag lovar.
- Okej. God natt, mr Benson. - God natt, miss Simpson.
- God natt. - God natt.
Fröken, jag vill beställa ett samtal till mr Alexander Meyerheim i Cannes.
Klockan är halv två. Ni hittar honom nog på kasinot.
Benson! Mr Richard Benson. Personligt samtal.
Jag väntar.
Käre Alex...
...jag har den smärtsamma plikten att meddela-
- att filmen inte blir av.
Du behöver inte komma till Paris och läsa manuset, för det finns inget.
Och som jag ser det, blir det inget...
Hein? Comment?
Försök vid chemin de fer-spelet. Det stora bordet.
Ursäkta, jag glömde att täcka över Richelieu.
God natt.
Mr Benson, tro inte att jag överger er.
Jag finns här när ni behöver mig.
Fröken?
Avbeställ det där samtalet.
Olyckligtvis, miss Simpson...
...så skriver vi inte en musikal.
Skrev ni alla de här sidorna i natt? Alldeles själv?
Medan vissa av oss låg och sov-
- slet vissa andra i bokstävernas vingård.
Jag beklagar att ni, nybörjarförfattaren-
- inte med egna ögon kunde beskåda ett garvat proffs arbeta.
Jag var den store DiMaggio som backar för att fånga en hög boll!
Jag var Manolete i Sevilla som går in för dödsstöten!
Och missar, lyckligtvis, för jag tål inte att se blod.
Jag var Pablo Picasso, som skickligt...
...lägger till det tredje ögat på porträttet av sin älskade.
Jag var...
- Hur stavas "inventiös"? - I-n-v-e-n-t-i-ö-s.
Jag var rädd för det. Förutom de 8,5 meter jag skrev i natt-
- upptäckte jag några tidigare fel, som var tvungna att rättas.
De gällde framför allt Rick. Jag hade, i ett ögonblick av tvekan...
...underskattat honom.
Han är en stortjuv, efterlyst på tre kontinenter.
Den lysande planen har steg för steg utarbetats av Rick själv.
De två andra är bara anställda. Alltså, tillbaka dit där vi var.
Rick och Gaby har slukat lunchen. Klockan är fyra, droskan ska komma.
Sitt ner och var beredd. Här kommer omsvängningen på omsvängningen.
Om en och en halv minut inser ni och publiken att ni blivit lurade.
Inget är som det ser ut att vara.
Situationen är fullkomligt omkastad.
- Mr Benson... - Sitt inte och gapa i stum beundran.
Läs manuskriptet!
Framför Rick och Gaby står konjaksglas.
Hennes förtrollande ögon glänser.
Jag vet inte när jag åt en sån lunch senast. Hur ska jag kunna tacka er?
Nu ska jag berätta vad vi ska göra resten av eftermiddagen.
Min chaufför hämtar oss klockan fyra.
Vi åker runt och ser på festligheterna-
- hämtar något på mitt kontor-
- och sen vidare till en fest till min ära i restaurangen i Eiffeltornet.
Monsieur Rick? Er chaufför är här. Han har ett viktigt message.
Ursäkta mig ett slag.
- Klockan är nästan fyra. - Jag vet.
Har ni blivit galen? Att ta en flicka med på nåt sånt här?
Vårt arrangemang, François, går ut på att du kör och jag planerar.
Men i planen ingår ingen flicka.
Förmågan att improvisera i kriser-
- är ett skäl till att jag är en lyckad tjuv.
Om du tittar bakåt åt vänster... så obemärkt som möjligt, så ser du-
- i ett försök att gömma sig, vår gamle vän, kommissarie Gillet.
Vad gör han i Paris? Tror ni att han misstänker något?
Jag ligger ändå före honom. Varför tog jag med flickan, tror ni?
- För att hon har förtrollande ögon. - Det också.
Men jag ville vilseleda kommissarien.
Han kan aldrig tro att den lyckade Rick-
- skulle ta en flicka med på ett jobb.
Därför ska jag göra just det. Hon är en perfekt täckmantel.
Vi ses vid bilen om en minut.
Ska vi?
Min käre Gillet. Våra vägar möts igen.
Min käre Rick, en sån tillfällighet!
Monsieur Gillet är min affärskompanjon, kan man säga.
- Ricks vänner är mina vänner. - Njut av lunchen.
Och håll ett öga på kalorierna.
En njutningens stund.
Efter tre år har min briljante, välbetalde vän nappat på kroken.
Vad Rick inte vet, är att flickan är vår. Och han misstänkte ingenting?
Min skådespelarimitation var perfekt.
Jag markerade alla drag hos denna märkliga yrkeskår.
Den djupa, nästan vansinniga narcissismen.
Avsaknaden av förfining, det motbjudande språket.
Farsan, jag... Sir, det var perfekt. Jag kom på motorcykel i Levi's...
Lugna ner dig. Du är inte stjärnan här, bara en birollsinnehavare.
En mycket liten en. Om livet åtföljdes av programblad-
- skulle du stå längst ner och med små bokstäver: Andre polis.
Som sagt, det han inte vet, stackars Rick, är att flickan är vår.
Kan man lita på ett gatans barn, vars straffregister är långt som er arm?
Det kommer inte misslyckas. Rick har en svag punkt: vackra flickor.
På ett eller annat sätt kommer flickan-
- att avlocka Rick planens detaljer.
Men borde vi inte följa efter dem? Jag har bilen här.
Ingen idé.
På Paris gator kan ingen följa efter Rick, om han vill undkomma.
Nej.
Jag ska äta ordentligt-
- allt naturligtvis tillagat i denna icke fettbildande Safflowerolja.
Efter flera Digestivkex och en promenad-
- ska jag åter möta min vän i kväll...
...vid brottets upplösning på...
På?
Eiffeltornet? Lysande, kommissarien!
- Till studion, François. - Studion?
Som jag sa, måste jag in på kontoret och hämta en sak.
- Har ni varit i en filmstudio? - Nej. Är ni i filmbranschen?
Det kan man säga. Studion är underbar på helgerna.
Tyst, tom, de stora ateljéerna helt övergivna.
Liksom på julaftonsnatten är allt stilla.
Vänta här. Jag kommer strax.
- Snyggt. - Inte sant?
Jag förstår inte.
Är ni skådespelare? Eller författare? Producent? Regissör?
Inget så kreativt, är jag rädd. Mitt filmintresse är rent ekonomiskt.
Du milde! Det här är så spännande för...mig.
Jag älskar filmer. Inte de där hemska nya vågen-filmerna, förstås, utan...
...västernfilmer, gammaldags filmer med omsvängningar på omsvängningar.
Såna saker.
Har ni en sandpappersfil i väskan? En sån som man filar naglarna med?
Tack.
Jag gillar filmer med krångliga inbrott, gör inte ni det?
Absolut.
Det är barnsligt, men näst efter filmer om inbrott-
- gillar jag skräckfilmer mest.
När jag var liten, var jag kär i Dracula.
Mamma var arg. Det var osunt, sa hon.
Den där vampyren kunde vara din far. Vilken han liknar på många sätt.
Så roligt. Inte att er far liknade Dracula...
Det gjorde han inte. Inte sen han lät rätta till tänderna.
...utan att ni är intresserad av film.
Då har vi två saker gemensamt, film...
...och giraffer.
Här är nycklarna. Vi ses vid grinden om en halvtimme.
Giraffer och film. Vad världen är liten.
- Får jag se! - Nej, Rick. Du gör mig illa!
Läppstiftet! Du har skrivit med det.
Servetten! Servetten du gav Gillet. Vad stod det på den?
Din...
Stanna, Rick! Jag skjuter, jag lovar.
Vad händer sen?
Jag vet inte. Jag vet inte. Jag kom inte längre.
Mr Benson? Vet ni vad jag tror? Jag tror det blir ännu en...
Hur blir det? En omsvängning på en omsvängning på en omsvängning...
Jag trodde att jag visste nåt om film men så här var det inte med Roussin.
Undrar om han vet om omsvängningar och omsvängningar på omsvängningar-
- och omsvängningar på omsvängningar på omsvängningar.
I så fall skulle det förändra hans liv.
De skulle inte bara inte spela Alfapet-
- utan de skulle inte heller spela fia.
Tanken svindlar. Vet ni vad jag tror?
Ni tror att hon inte är nåt gatans barn-
- utan en amerikansk underättelseagent.
Ni har fel, miss Simpson.
Vår Gaby råkar vara den mest pålitliga, trogna-
- man-kan-inte-misslyckas- hur-dåligt-man-än-skriver-figuren-
- i litteraturen. Den prostituerade med ett hjärta av guld.
Nej, den P med ett H av G är tvåa. Först kommer Frankenstein.
Nån skapar en annan människa och blir kär i den eller förstörs av den.
Det kan gå åt båda hållen. Det är därför det är så flexibelt.
Har ni insett att Frankenstein och My Fair Lady är samma berättelse?
Den ena slutar lyckligt, den andra inte. Fundera på det ett tag.
- Ni luktar underbart. - Det är badoljan.
När jag badade i morse, hade jag i lite badolja.
- Bara några droppar, förstås. - Det var tur, det. För oss båda.
Var var vi?
Pang! Pang! Pang! Där var vi - eller snarare ni.
Hon höll pistolen, han närmade sig. Liknar Frankenstein My Fair Lady?
Jo visst, professor Higgins skapade Eliza-
- och dr Frankenstein skapade monstret.
Säg det inte till nån. Jag sparar det till min handbok i manusförfattande.
Han jagade henne genom djungeln. Bla, bla, bla och förbi badkaret.
Om ni tror att en Richard Benson-film inte ska ha ett badkar är ni galen.
In i sovrummet. Hon tar upp en pistol, bla, bla, bla och-
- min kära, storögda, badoljedoftande miss Simpson, där är vi nu.
Sakta fortsätter Rick mot henne.
Varsågod. Tryck på avtryckaren.
Ta inte upp er pistol. Jag varnar er.
- Cigarett? - Tack. Eld?
Nå, Rick...
...har ni nåt emot att jag tar av mig de här våta skorna?
Min storögda Gaby...
...som kom till Paris för att leva...
...visar sig vara en polisspion. En tjallare. En simpel angivare.
Säg inte så! Det är den där Gillet. Jag hatar honom.
Han skyr inga medel för att spåra dig.
Han förlåter sig aldrig för det där som hände i Tanger, eller i Hongkong.
Han är en galen, fetlagd kapten Ahab, som jagar dig, sin Moby Dick.
- Och ni? - Jag? Jag är ingenting.
Ett gatans barn med ett straffregister.
Han frigav mig villkorligt.
Jag blev det läckra betet som hänger på hans krok.
Om jag inte avlockar er planen, som ni har byggt upp steg för steg-
- är mitt liv slut. Då får jag skaka galler igen.
Inte längre Gabrielle eller Gaby, bara ett nummer. Men om jag lyckas...
- Om ni lyckas? - Frihet!
Exakt vad måste ni göra för att locka av mig planen?
- Vad som helst. - Vad som helst?
Det är inte så svårt. Jag är också ett välbetalt proffs.
Inte så välbetald som ni, kanske, men ändå ett proffs.
Vi liknar varann, du och jag.
Vi behöver inte vara fiender. Vi kan kanske bli...
- ...vänner. - Kanske.
Deras kroppar rör sig som en, slår som bränningar mot en okänd strand.
Och nu...
...en långsam...och dröjande...
...uttoning.
Du milde.
Exakt, miss Simpson. Bra sagt. Ni kan t.o.m. lägga till "skapare".
- Tycker ni inte om det? - Jo...
- Men kan ni gå i land med det? - Gå i land med vad då?
Scenen på sängen är ganska ekivok. Tror ni inte censorerna protesterar?
Varför skulle de protestera? Det blev ju en övertoning.
Som jag sa tidigare, så är uttoningen mycket användbar.
Den tar oss från en plats till en annan-
- men överlåter också saker åt fantasin.
Jag tycker ni ska sluta gå på de där syndiga, konstnärliga biograferna-
- och börja se fler bra, sunda, amerikanska familjefilmer.
Jag vet inte vad ni och censorerna tror att de gör.
Jag tror att de spelar...
...fia.
Det har varit roligt att spela, men klockan är nästan halv nio.
Dags för avslutningen på vår härliga dag. Vi måste åka.
Vi måste åka till maskeraden i Eiffeltornet och avsluta jobbet.
Genomför inte planen. Gillet är där, och stället är omringat av poliser.
När Gillet var i Tanger var hela stan omringad av poliser. Ursäkta mig.
Vart ska du?
Jag ska hitta några dräkter åt oss.
FLICKAN SOM STAL EIFFELTORNET
Jag har alltid badskum i väskan, och det går som smort.
Morsning...främling.
Ni måste vara den nya skolfröken.
Jag vill inte skynda på er, frun, men det börjar bli sent.
Hur lång tid tar det att kliva ur karet-
- ta på dräkten och gå ut till bilen?
Ingen tid alls.
Enligt planen är det nu dags för mig att ta det farligaste steget av alla.
Ja, Rick?
Jag måste lita på dig och berätta allt. Jag kan väl lita på dig?
Hur kan du fråga det?
Efter fiapartiet är jag din för tid och evighet.
Kan jag lita på dig, Gaby? Kan jag verkligen lita på dig?
I bakluckan finns tjugoåtta filmrullar.
Festen hålls av den filmens producent.
Du kan berätta planen om en stund. Det är långt till Eiffeltornet.
Och trafiken är tät.
Mr Benson...
Rick.
Gaby kanske är det, men jag... Jag är inte en sån flicka.
Jag avskyr flickor som säger sånt.
Kära nån! Vi kanske är en sån flicka.
Exteriör. Eiffeltornet. Natt.
- Rick och Gaby har åkt och åkt. - Genom den härligt täta trafiken.
- Tornet är starkt upplyst. - Richard...
- Jag kan inte skriva om du... - Okej, okej.
Tornet är starkt upplyst och limousinerna kör fram.
Miss Simpson, jag kan inte diktera om ni...
- Lita på mig, älskling. - Det gör jag.
Vi går.
Och nu, älskling-
- går Rick och Gaby till hissen som ska föra dem och oss-
- till den oundvikliga festscen som alla filmregissörer älskar.
Sommar -la vita är dolce -
- frukosten äts på Tiffany's och alla är berusade.
När regissören har förvirrat publiken med ovidkommande bilder-
- återgår han motvilligt till intrigen.
Och till producenten, värd och offer.
Denne är väldigt lik min producent och mitt offer-
- Alexander Meyerheim.
Om ni lugnt tittar bakåt åt vänster-
- så ser ni den idioten Gillet, lämpligt nog utklädd till bödel.
- Klar, älskling? - Klar, älskling.
Ursäkta mig ett slag, älskling.
- Du är sen! - Nej, allt går precis enligt planen.
- Har ni planen? - Självklart. Jag är väl proffs.
Nå?
Om ni läser detta, tror jag situationen klarnar omedelbart.
Just nu överlämnar han kravet på lösensumman.
I sin bil har han tjugoåtta filmrullar.
Negativet och den enda arbetskopian på Flickan som stal Eiffeltornet.
- Har ni negativet och arbetskopian? - Absolut.
Och ni tänker verkligen förstöra dem?
Om ni inte genast ger mig nyckeln till ert bankfack i Casablanca.
Käre gosse! Jag har ingen aning om vem ni är - men ni är vacker!
Underbart vacker! Inte bara det. Ni har räddat mitt liv.
Flickan som stal Eiffeltornet är en katastrof.
Titeln är symbolisk. Hon stjäl det inte.
Tror jag - slutet är så förvirrande.
Manuset är så hemskt att den aldrig hade fått premiär. Jag var slut.
Festen här var ett avsked, ett slags svanesång.
Jag skulle skriva på räkningen, ge rikligt med låtsasdricks, och sen-
- när fyrverkerierna lyste upp himlen-
- kasta mig från denna groteska byggnad.
Och nu, plötsligt, i sista sekunden-
- och säg inte att nån där uppe inte vakar över producenter, så kommer ni.
Om ni svär på att förstöra filmen, helt och fullständigt-
- ska jag inte bara ge er nyckeln till mitt bankfack i Casablanca.
Vi delar på försäkringen också. 60-40.
50-50.
Älskade gosse, om ni nånsin tänker börja i filmbranschen, så ring mig.
Jag har letat efter en sån partner hela livet.
Vi förstår varann perfekt.
Ni är så vacker. Det är ett fårat, men märkvärdigt känsligt ansikte.
Hans flygplan väntar på flygplatsen. Chauffören varmkör motorn just nu.
I morgon försvinner ditt straffregister-
- gåtfullt ur mitt arkiv, och ni blir fri.
Tack, käre Gillet.
Käre Gillet, dansa som om inget hänt över golvet och till herrummet.
Din dumbom!
Han använder dig som han använde den stackars flickan i Tanger.
- Dansa på, Gillet. - Jag var dum. Han är oemotståndlig.
Det är han, min käre Gillet. Dansa på!
Din dåre! Din lilla dåre!
Jag har klarat ut allt tack vare min psykoanalytiker.
Jag hatar inte kommissarie Gillet. Jag tycker bara synd om honom.
Han projicerar in sig själv i huvudrollen-
- och förvisar mig till en mindre rollfigur.
Får mig att vänta utanför Eiffeltornet och säga repliker som:
Strålande, kommissarien, eller: Jag har bilen här, sir.
- Maurice! - Kommissarien! Jag heter Philippe.
Det spelar ingen roll. Rick flyr via Bourget-flygplatsen. Var är min bil?
- Jag har bilen här, sir. - Den repliken läste du bra, Maurice.
Jag heter inte Maurice. Jag heter Philippe.
Du har en mindre roll. Ditt namn är inte viktigt. Du sa nåt om bilen?
Jag har bilen här, sir.
- Fortare, Maurice. - Fortare, Philippe.
Jag glömmer det. Gud, vad du är trist!
Till och med för att ha en så lätt roll.
Bourget-flygplatsen, fort!
Men om ni är kommissarien, vem är...
Du har inga repliker. Var tyst och kör.
- Vet du vad detta är? - Nyckeln!
Nyckeln till vår framtid, och lycka för 1 miljon dollar i omärkta sedlar.
Kommissarie Gillet från Interpol här. Jag anropar alla bilar.
Fortare! Fortare!
- Grinden, sir. Den är stängd. - Kör igenom den, din idiot!
- Vänta här. Jag tar honom ensam. - Kan jag få tala med er?
Du är Rick.
- Jag förstår inte. - Naturligtvis inte, det ska du inte.
Du har bara en liten roll. Ingen bryr sig om dig.
Du är ett berättargrepp, som hjälten ska slå på käften vid rätt tillfälle.
Och det tillfället har äntligen kommit.
Stanna, Rick!
Stanna annars skjuter jag!
Philippe.
Mauri... Philippe.
Det gör inget. Det kanske är bättre så här.
Nej, älskling. Vi tar oss till Casablanca.
Och där köper vi ett sött litet slott.
Med ett eget zoo.
- Med giraffer? - Naturligtvis...giraffer.
Så här är det att vara snut.
Du är Förste polis nu.
Så har vi återigen visat att brott inte lönar sig-
- om man inte råkar vara jag.
Nedtoning. Slut.
Där är det. Alla hundratrettio sidorna.
Avslutat med flera timmar till godo.
Det är underbart, Richard. Men måste det sluta så där?
Philippe kan missa när han skjuter.
Rick kan berätta för kommissarien var filmrullarna är och ge honom nyckeln.
Han kan förklara att Gaby får honom att överge lögnare-och-tjuv-grejen.
Sen kan kommissarien låta dem åka.
Det kan bli en sista stor omsvängning på en omsvängning, eller hur?
Det kommer inte att fungera. Han är lögnare och tjuv.
Det har han varit alltför länge. Han kan inte dra sig tillbaka nu.
Dessutom har han, är jag rädd, blivit...en klåpare.
Han kanske tror att han är allt det, men hon vet att han inte är det.
Var får hon det ifrån?
Hon har varit med honom i flera dar.
Hon har sett honom skaka av skräck, vara utmattad, vara redo att ge upp.
Hon har sett honom ta sig samman.
Hon har också sett honom vara varm, öm och rolig.
Inte känt-internationellt- kvickhuvud-rolig-
- utan rolig på riktigt.
Tror du inte hon vet vad för slags man han är? Eller vad han behöver?
Och det han behöver är k-ä-r-I-e-k?
Det är för sent. Han är fyrtiotre år gammal.
I oktober.
Har varit gift två gånger, båda gångerna med katastrofala följder.
Det har gått alltför många år.
Med för mycket stålar, för mycket uselt författande, för mycket whisky.
Han har inget kvar inom sig att ge av.
- Om han kunde. Vilket han inte kan. - Men det kan du. Jag älskar det.
Nej, det gör du inte. Det är uselt.
I vilket fall som helst, så är problemet...
...att du inte är kär i manuset. Du är kär i mig. Och varför inte?
Plötsligt dansar en charmig och ganska snygg främling in i ditt liv.
Jag.
Len som silke och med ett väl inövat pladder-
- speciellt utformat för att slå naiva brudar som ni, miss Simpson-
- över ända. Vilket jag är rädd att jag har gjort.
Om det så är det sista anständiga jag gör, och det kan det vara-
- så ska jag rätta till det.
Jag ska skicka i väg er, miss Simpson.
Innan jag tillfogar er allvarlig-
- och oåterkallelig skada.
Vill ni höra sanningen? Naturligtvis inte.
Ni ska få den i alla fall.
Jag bryr mig inte om någonting!
Absolut inte mitt "arbete", som ni så rörande kallar det.
Nej, det är inte sant. Det finns nåt jag bryr mig om. Pengar.
Och fin whisky. Jag är, som ni nog har märkt, ganska förtjust i det.
Men mitt "arbete"?
Det är nåt hemskt som måste ske fem dagar om året-
- så att jag kan tillbringa de andra 360 på det sätt som jag har blivit-
- och tänker förbli -van vid.
Till er, Richard Benson.
Till er och er härliga yrkeskunskap.
Må ni länge vaja.
Och må ni fortsätta...
...att lura...människorna.
Miss Simpson?
Miss Simpson!
Gabrielle!
KÄRE ALEX Det finns inget manus
ETT FANTASTISKT!
- Pardon, Maurice. - Maurice... Nej, nej, Philippe.
Du fattar inte ens när ett skämt är utmjölkat.
- Mr Benson... Vad gör ni här? - Ni vet mycket väl vad jag gör här.
Av alla billiga, töntiga B-filmknep. Hon glömde fågeln. Hon glömde fågeln.
Vad menar ni?
Flicka lämnar fågel. Pojke söker flicka.
Jag har skrivit det tusen gånger.
Det fungerar alltid, förstås. Det är punkt ett.
Punkt två: Hur vågar ni överge mig?
Punkt tre: Jag älskar er.
Om ni inte klarar er del av jobbet, så kan jag alltid skaffa nån annan.
- Nej då, det klarar jag nog. - Då så.
Jag har här 130 sidor konstlad, helt befängd, totalt omotiverad...
Om jag bara kunde säga det i bilder. Kom, vi ska skriva!
Vi har redan två bra rollfigurer. Hon är rar, smart och vacker. Han...
Sen han blev hederlig är han lite trist.
Vi får ge honom nåt fysiskt att göra...
- För att förstärka hans manlighet. - Det finns nåt.
Ni använde det förut.
Just det. Det var...
Vi kanske borde dra, liksom.
- Vad handlar filmen om? - Kärlek, förstås.
- Han blir väl inte skjuten eller så? - Tvärtom, miss Simpson.
Musiken stegras. Glömska för raketer, fontäner och det helggalna vimlet-
- faller de lyckligt och ömt i varandras armar.
Jag vet vad som händer sen. De två enorma och välbetalda huvudena möts-
- för det där slutgiltiga och oundvikliga ögonblicket-
- den sista omtumlande-
- studiohyrebetalande, salongsfyllande...popcornsäljande...
...KYSSEN. NEDTONING
SLUT
Ansvarig utgivare: Ulf Rennstam